כפר קרוב לעיר בו גרו אמנים, עם כרם, שדות חקלאים תחנות רוח, חיים פשוטים וטובים.
כך היה במונמארטר עד שנת 1955 או אז הצטרף לעיר פריז ונהיה הרובע ה 18 שלה.
המקום התייקר, האמנים עזבו. מחיר הנדל"ן עלה, תחנות הקמח הפכו לקברטים ומועדוני לילה. נשארה כרם אחת כריאה ירוקה.
למעשה זה אחד המקומות הבודדים בפריז בו אפשר לגור "בבית פרטי צמוד קרקע".
הנה הסיפור של רובע המונמארטר בקצרה:
בתחילת המאה הקודמת עד מלחמת העולם הראשונה, הרבה אמנים גרו בכפר על הגבעה (כי היה זול יותר מאשר בעיר), ביניהם פיקאסו, דאלי, דושום ועוד. החיים היו זולים יחסית, שמחים ועליזים.
מקור השם מונמארטר:
המקום היה מיושב מימי ימימה. מונמארטר הוא “הר הקדושים המעונים” (Mont des Martyrs). האגדה מספרת שבמקום הזה הוצאו להורג קדושים, ביניהם הקרדינל סן דני בשנת 272 (תקופת הרומאים) שהטיף לנצרות.
ב-1534 הוקם במונמארטר מנזר של מסדר ישועים. הם התפרנסו מגידול גפנים וייצרו יין, היו להם תחנות קמח שהניבו להם קמחים לאפיה. הם קראו למקום מונמארטר של שם ההוצאה להורג ההיא.
בין השנים 1876–1912, בראש הגבעה, נבנתה בזיליקת הלב הקדוש, המכונה ה סקרה-קר (Sacré-Cœur).
בנייתה היתה סוג של ביטוי לאמונת התושבים באל לאחר תבוסת צרפת ב-1871 במלחמה מול פרוסיה.
מהרחבה שלה אפשר להשקיף על נוף אינסופי של פריז והסביבה.
עם השנים, העיר פריז התרחבה ובמאה ה -19 הגיעה לגבולותיה הדרומיים של מונמארטר.
הכפר הציע מחירי דיור זולים, יין מהיקבים ומקום עם אווירה בוהמיינית, מה שמשך אנשי רוח, ואמנים לאזור הרומנטי והכפרי.
אנשים ידועים כגון פיקאסו, מודליאני, דאלי, פיסארו, ואן-גוך, מאטיס, רנואר, דגה, לוטרק ועוד רבים אחרים חיו ופעלו במקום. ראשיתו של הזרם הקוביסטי התגורר בה. החיים היו שוקקים, מלאי יצירה ביום ובלילה.
בסוף המאה ה-19 נפתח במקום הקברט המפורסם – מולן רוז', ובבית המרזח Le Chat Noir (החתול השחור) בו נהגו לשבת אמנים רבים.
בהתאם לחוקי הנדל”ן, ברגע שהמקום נהפך להיות אטרקטיבי, מחירי הדיור עולים.
האמנים עזבו את הגבעה ומצאו מקום זול יותר להתיישב בו: מונפארנאס.
![](https://designlife.me/wp-content/uploads/2023/04/20230304_165335.jpg)
אבולוציה של התפתחות עירונית:
הקומה הראשונה מוקדשת למסחר. חנות / מסעדה / משהו ממנו מרוויחים כסף.
בעלי הבית ישן בקומה הראשונה.
עם הזמן העסק גדל, הקומה הראשונה מסתפחת לקומת העסק. בעל הבית עובר למקום אחר.
עוד נקודה למחשבה:
מאחר ואין מעלית, מי שגר הכי למעלה הוא בעל היכולת הכלכלית הנמוכה ביותר כי הוא צריך לעלות ולרדת ברגל כל הזמן. מצד שני הוא זוכה לנוף היפה…
יחסי המעמדות משתקפים בחלונות ובמעקות.
אם מסתכלים על חזית הבניין – קומת הרחוב והקומה הראשונה הכי מקושטות. ככל שעולים, פשוט יותר.
עם המצאת המעלית (סביב 1900), הכל השתנה…
מהאופי החקלאי של המקום, נותר כרם אחד פעיל והוא ה"ריאה הירוקה" שעל הגבעה. תחנות הקמח הפסיקו את עבודתן הפכו למועדוני לילה או מקום להופעות קברט.
כיום יש במונמארטר שפע מסעדות, בתי קפה, חנויות ודוכני רחוב.
הסרט "אמילי בפריז" הביא עוד בוסט לרובע כי חלקים ממנו הוסרטו במקום.
אתרים חשובים נוספים הם:
1. פלאס דז אבס Place des Abbesses עם תחתנת המטרו המקושטת של הקטור גימאר Hector Guimard
2. קיר אהבה Square Jehan Rictus. בגינה, קיר עם הרבה כיתוביות של אהבה בכל השפות.
3. בית הקברות מונמארטר,
4. אזור הבילוי פיגאל, "רובע האורות האדומים"
5. מוזיאון מונמרטר,
6. מתחם דאלי.
7. במעלה הגבעה, בפלאס דה טרטר Place du Tertre קרוב לבזיליקה יש אמנים רבים שישמחו לצייר את דיוקנכם.
נסו לסדר מסלול הגיוני עם הגעה למרבית האתרים.
מאחר ומדובר בגבעה תלולה יחסית, מרבית האנשים מוצאים את עצמם עולים / יורדים במדרגות או בפיניקולר.
אני ממליצה בחום על סיור במקום עם עמית רופא. יש לו המון סיפורים מעניינים ומצחיקים, הוא יודע ליצר עניין תוך כדי הרבה הסברים והמסלול בו הוא בוחר להביא את המטיילים הוא לא בהכרח דרך המדרגות אלא בין הבתים, תוך כדי הסיפורים והפיקנטריה.
![](https://designlife.me/wp-content/uploads/2023/04/20220205_164314.jpg)
אחרון חביב הוא לא פחות חשוב: האוכל ה"מקומי".
אחד המאכלים הידועים הוא הקרפ. במונמארטר יש מספר מסעדות ייעודיות לקרפים מלוחים ומתוקים טעימים מאוד.
אחת מהן היא מולן דה לה גאלט,
Le Moulin de la Galette, ממליצה בחום.
שיהיה בכיף והנאה.
רוצים לקרוא על עוד רובעים?
כנסו לכתבות:
רובע המארה
איל סן לואי
סן ג'רמן והרובע הלטיני
כתובת: Montmartre 75018 Paris
מדד יפעת:
לא להחמיץ!בעקבות פרסומים שלי ברשתות החברתית קיבלתי מבול של תגובות ושאלות לאן הטיול הפעם… הקמתי בלוג טיולים מומלץ לטיולי שישי ושנ"ץ! שם אני מספרת על אוסף טיולים לימי שישי באיזור המרכז ועד שעה וחצי נסיעה. למעבר אליו >>>